# Вишнi

Эмир Иванович Рыбак

Збiрник: 1) Вишнi 2) Зустрiч однокласникiв 3) Гомонiла площа 4) Сонячний ранок 5) Нiчнi спомини 6) Балада про невiдомого солдата 7) Про кохання. 8) Пригода з кавунами 9) Небо задощило. 10) Спека в далекiй кра╥нi Афганiстан 11 Серце радiсно щемить

Вишнi


В зеленiм листi вишнi запашнi

Що жаром пашать ╕ палають,

В зiрок далеких наче грають.

- Ти ╖х вхопи, стиглi й смачнi.


Як скуштувати хочеться менi

Ласощi, що сяють, як вогнi

Й нiякий оклик тоб╕: Ще нi!

Я зараз ╥х зiрву, хоча би двi.


Яскрава кров - це лiпше вино,

Що з вишень до шлунку стiка╓,

Наче сонечко зазира╓ у вiкно,

Й хмiль насолоди тебе зустрiча╓.


Берiть, зiрвiть, куштуйте вишнi!

Вони, як квiточки яскравi, пишнi,

╥х смаковиння, не буде вам лишн╓,

То смакуйте ╖х все вище й вище...


Укра╥на. Липень. 2011 рiк


Зустрiч однокласникiв.


Сьогоднi однокласники зiбрались

В казковiй новоушицькiй кав"ярнi

Й оченята вiд спогадiв смiялись,

Що були зацiкавленi, ще й гарнi.


Мо╥ думи в минуле полетiли

При видi стомлених роками рис.

В душi всi фото потеплiли

I кольоровий клiп богами вис.


Розмови друзiв за столами

Дзвенiли, як весняний потiчок -

Це гомiн над долинами, горами

В напрузi б╕льш тисячi свiчок.


Я слово до спiвучнiв мав

Яке у вiчi присутнiм казав:

Здоров"я, ще й щастя бажав,

Й зорi слави вiд них жав.


Пiсня всiх нас по╓днала,

Що голубкою там лiтала.

Юнiсть в танцi поладнала

Наснагу, що весело вiтала...


Задоволенню не було меж,

Веселився зi всiма i я теж.

Пiрнули ми в Юнь - авжеж -

Це спалахи прожитих пожеж...


Укра╥на. Липень. 2011 рiк


Гомонiла площа.


У вiвторок гомонiла площа

В центрi нашого села.

На торг вiдьма - Тодоска,

Вела з собою чортеня:


- Щоби обдурити покупця,

Заздрiсть людську обновити,

У зiваки поцупити гаманця,

А ╕нших розумом обдiлити.


Тут торгашi соб╕ торгують,

Грошенята пальцями рахують

╕ селян товаром годують,

А неуважних ще й "обдують"...


Укра╥на. Липень. 2011 рiк


Сонячний ранок.


Трави у перлиннiй росi

На ранковiй зорi

I у свавiльнiм Днiстрi

Наче у синiм вiкнi


Хвилi променi катають,

Якi вiтри пiдганяють

Та блискочуть i гадають

Людям настрiй пiднiмають.


Вони лагiдно вiтають

Усе живе, що навкруги -

Квiтучi Днiстра береги,

Якi прокинулись i зiвають...


Укра╥на. Липень. 2011 рiк


Нiчнi спомини


Я тепло╥ лiтньо╥ ночi

Споминаю чарiвнi лiта,

Нiби сон бачать очi,

Що в вирiй собi вiдлiта.


О, доле, я дякую тобi

За те, що щасливий нинi

За далi з сонцем лазурнi

На милiй ненцi Укра╥нi.


За науку в школi у селi

За свiтлi чепурненькi хатки

Де живуть дорослi i малi

Хоробрих предкiв гордi нащадки...


Укра╥на. Липень. 2011 рiк


Балада про невiдомого солдата


Ясно - невiдомого солдата

На бiлiм свiтi не бува╓,

Десь же була його хата

I мати, що завжди чека╓.


Очiку╓ кожну вiльну мить

Статного, й доброго,

I серце ╥╥ саме летить

До козака хороброго,


У новiй формi вiйськовiй,

Що ворогiв скида╓ з тину.

У далекий зеленiй дiбровi,

I думи линуть мати сину,


Про сiм'ю й Вiтчизну

Яку вiд загарбникiв захища╓,

Та куля зчервонила бiлизну

I про його нiхто не зна╓.


Пройдуть роки, десятилiття

Може й другого столiття

Наступить нова пора лiтня,

Та подих вiйни лихолiття


Нам не забути нi дня,

Бо за волю загинула рiдня

Й у згадках спомин - рiзня -

Чорно╥ вiйни гiрка рiлля.


Загиблого солдата доля не проста -

Його подвиг нам не забути на вiка.


Про кохання.


Кохана, ти завжди зi мною будь,

Якщо вночi не можеш заснуть.

Нам зор╕ сяють, як - цв╕туть,

Бо це - кохання i з золота суть.


Кохана, ти руку менi подала

╤ з усм╕шкою на танець звала,

Тод╕ коли квiтчала наша земля

I темп жвавого життя задала.


Нам усмiхнулася яскрава зоря

Ми ринули в вирiй, як бджоли в поля -

Це було кохання чарiвне зiлля -

Радiсть королiвни - щастя короля....


Литва. 2020-08-23


Дитяча пригода з кавунами


Колись два жвавих брата Чорноконь,

Брати бешкетники, отi - Бiлецькi,

Велосипеди не випускали iз долонь,

Я, Василь, ╢вген, ╕ ми - не кепськ╕,


Щодуху по╥хали по кавуни достиглi

У Балабанiвку на привабливий баштан.

Ми хлопчаки, як тi - пернатi щиглi

╤ крутили педалi, як дужий кардан.


Дорога бiгла через Струзський лiс,

А далi на високий горб i вже - Струга.

Який нас спонукав на крадiж бiс

Нiхто не знав, а це його була заслуга.


На перехрестi ми звернули вправо,

Розкiшно ╥хали i повернули влiво,

Та сторож мiша╓ - кепськi справи,

А кавуни макiтрами блистiли - дiло.


Сторож баштана нас добряче ганяв,

Та кожен по два - три кавунчика мав.

Ми додому дмухнули, а вiн все стояв,

Берданочку в руки взяв i стрiляв.


Ми там не лишили нашого духа,

Радiсть вiд азарту - мила судьба,

А ми, добрих ангелiв не слуха,

Та й до нас не сунула нудьга.


То за Стругою з горба злiтали

Хлопчиська iз зеленими м'ячами

Й пiсню перемоги гучно спiвали,

А чортенята радiсно скавчали.


Та кавуни уже попереду котились

Ми падали, обганяли ╥х - тi бились

Вiд порохiв кавунчики не мились,

А ми вiд болю ран вужами вились.


Велосипеди цифру 8 показали,

А ми вiд горя сльози зливали.

- Це вам наука, - ангели шептали,

Та ми не чули, кавуни збирали.


То ж добро - ласощi пропада╓

I не змивши кожен з них бруду

Рожевi шматочки всмак ковта╓,

Сльози стира╓, розпач i тугу.


Солодкий сiк розмивши бруд

Розмазаний був по лицi

I розтiкався, капав, й худ,

А чортята тiшились собi.


Смiючись, ми на все начхали,

Поласували брудними кавунами,

Як собаки рани сво╥ зализали

Й чвалали, з ангелами i чортами.


Це дiло було давно, в 1970 роцi,

I було це часто, на кожному кроцi,

Та це спомина╓ш, лежачи на боцi,

Смiшинка з сльозою застряла у оцi.


Литва. 2011. 09. 17


Небо задощило.


Якось вранцi небо задощило

I смутно посвистував вiтер,

Та сивим димком яри залило,

Баюри блистiли - море вiдер.


Дорога безмiрною тугою тяглася

В спустошене пiсля жнив поле -

Плакуча Осiнь Зимi не пiддалася -

Небо вiд густих хмар не прозоре.


Тут вилась коса щiтка дощу -

На обрi╥ бiлi явори в поту.

- Скупо╥ заграви сонця прошу,

Бо досить вже сипати росу.


Литва. 2011. 12. 20.


Спека в далекiй кра╥нi Афганiстан


Сонце рiзко пiднялося вгору

У засклену прозору блакить,

У безмiрну небесну комору,

Починаючи внизу все палить.


Тут безшумно закипала спека -

Пiд панамою спiвав джи╜унець -

Без води чатувала небезпека,

I серце гуло, як двигунець.


Як хотiлось джерельно╥ води

Й на з'╥док сiк спiлого граната,

Жаром в бою шкварчали стволи

I рiжки пустi, ╓ лише граната.


Нам було, дуже пекельно жарко,

I сонце 'на коня' налило чарку.

Вбивати ворогiв - все ж жаль то,

Що падуть вiд пострiлiв шпарко.


Ця спека в далекiй кра╥нi,

Що опалила в макiтрi мозки,

Виходить, як вода по краплинi

I вбива╓ в не╥ болючi гвiздки.


Литва. 2011. 12. 22.


Серце радiсно щемить


Небо сiрi╓ - свiта╓ -

Бiлий день воскреса╓,

Всiх живих вiта╓ -

Свiт жити поспiша╓.


Вiтерець собi летить

Й кучерявi хмари гонить.

Серце радiсно щемить -

Кохання в дзвони дзвонить...


Литва. 2012. 06. 12.

*

Кв╕тучий луг, неначе море

Й колосся хл╕б╕в широке поле,

Та блакитне небо прозоре,

Зн╕мають б╕ль, сум чи горе... Литва. 2012. 07. 02.

*

Сьогодн╕шня шоколадна н╕ч

Ся╓ безл╕ччю яскравих св╕ч

╤ ти з коханою ув╕ч на вв╕ч -

Кохання пала╓ неначе п╕ч. Литва. 2012. 07. 07