# Мертв╕ гори.

Юрий Владимирович Литвинский

Почти реальная история.

...╤ кололо мен╕ серце,шепот╕ло-жди б╕ди

╤ просила я дитятко,сину любий-не ходи

Не ходи в чуж╕╕ гори,бо не буде щастя нам

Не послухалася доля-назавжди зостався там...

╤ тепер ти десь блука╓ш на чужинськ╕й сторон╕

Вже до тебе не схилитись мо╕й сив╕й голов╕...


Сонце пов╕льно схиля╓ться до вершин Карпатських г╕р.Почина╓ темн╕ти.З л╕сово╕ хащ╕ на галявину вийшов красень олень.Зупинився,прислухався.Сво╕ми виразними очима подивився в даль.Там,на полонин╕,замерехкот╕в вогник багаття,почулися слова п╕сн╕.-Знову люди прийшли.Тепер дек╕лька м╕сяц╕в не буде спокою.Почувши зв╕ра,вдалин╕ подали голос собаки.Олень ще постояв мить,пот╕м пов╕льно повернув ╕ розтанув в нетрях карпатського л╕су.


Весело тр╕щить сухе г╕ляччя у вогн╕.Навколо нього,хто лежачи,хто сидячи,розм╕стилися чолов╕ки.Серед них були ╕ поважн╕,сив╕ д╕ди,╕ молод╕,безус╕ хлопц╕.То-пастухи,по м╕сцевому в╕вчар╕.Кожен р╕к вони приганяють отари в╕вц╕в на г╕рськ╕ полонини,аби т╕ вдосталь на§лись лугово╕ зелен╕,нагулювали жир та в╕дпускали пишну шевелюру.Вечорами збираються б╕ля ватри(вогнища),варять юшку,тихо сп╕вають гуцульських п╕сень.А то розпов╕дають р╕зн╕ дивовижн╕ ╕стор╕╕,якими так багата ця прекрасна земля.

-Зоряне*,сходи до потоку та набери св╕жо╕ води.Молодий парубок рок╕в с╕мнадцяти швидко п╕дводиться.-Та дивись,щоб мавки тебе не вкрали.Ти у нас лег╕нь красивий.Як налетять ц╕лою юрбою!Зорян зн╕тився.-Скажете ще таке...Бере в╕дро ╕ йде до потоку,який шумитьу кам╕нн╕ неподалеку.-Вуйку ╤ван,вуйку ╤ван-а хто то ╓-мавки?Один ╕з парубк╕в дивиться питливо.-Ой,д╕ти мо╕.То ╓ так╕ створ╕ння,напевно,в╕д диявола.На вид дуже гарн╕ молод╕ д╕вчата.От заблука╓ християнська людина десь в л╕с╕,чи на болотах-а вони вже тут.В╕зьмуть тебе в к╕льце,красив╕,в б╕лих полотняних сорочках,с довгим пишним волоссям,напустять тоб╕ дурману в голов╕ заберуть ╕з собою.Куди вже та людина д╕ва╓ться,н╕хто не зна╓,але б╕льше ╕╕ н╕хто не вид╕в.Зорян поверта╓ться з водою-Ну що-не вкрали?-чолов╕чий гурт см╕╓ться,╕ см╕х лине над полониною аж до самого Чорного л╕су.


Зорян.


Зорян був типовим жителем в╕ддаленого г╕рського села в Карпатах.Одне в╕др╕зняло-горе п╕знав ще в дитинств╕.Батько працював у л╕сгосп╕,мати газдувала по дому.Д╕дусь був в╕вчарем ╕ р╕дко бував удома.Бабуся теж в хат╕ не сид╕ла,все ходила до л╕су.То гриби та трави,то ягоди.Коли хлопчику сповнилося ш╕сть рок╕в,╕ постукала б╕да в ╕хн╕ двер╕.Тою весною сн╕г танув надто швидко,р╕чечки перетворилися на шумн╕ потоки.Мати п╕шла до магазину до сус╕днього села.Та на брод╕ бурхлива вода збила ╕╕ з н╕г,потягла за собою.Так ╕╕ ╕ не знайшли,б╕долошну.В╕д тод╕ мат╕рю для нього стала бабуся.В╕н вже ╕ звав ╕╕-мама-бабуся.

Шк╕льн╕ роки линуть швидко.Зорян дуже любив свою землю,сво╕ гори.Мр╕яв ганяти плоти л╕су по г╕рських р╕чках.Досв╕дчен╕ люди сказали-ще молодий.Настане час-покличемо.╤ парубок подався поки с д╕дом у гори,пасти в╕вц╕.Це тоже йому було по душ╕.Адже в╕н весь час був з природою,в╕н пив ╕╕,неначе чисту воду,╕ все н╕як не м╕г напитися,до того вона була така прекрасна.

Так було ╕ того року,коли Зоряну сповнилося в╕с╕мнадцять.Т╕╓╕ ноч╕ собаки не давали спокою.Видно,поблизу зав╕вся вовк,який чатував на якусь заблукавшу в╕вцю.Вранц╕ все заспоко╕лось.Хлопець вир╕шив п╕ти вмитися.Сонце вже з╕йшло ╕ трошки прип╕кало.Притулившись до кам╕ння,Зорян задр╕мав.╤ приснився йому сон.А мож,то зовс╕м ╕ не сон був.З водяного потоку,разом з граючим водограем водяних крапель до нього вийшла д╕вчина.Та тако╕ краси,що у парубка перехватило дихання.Струмка,б╕лява,у б╕лосн╕жн╕й сорочц╕,з гостро випухлими п╕д нею упругими д╕вочими грудьми...-Хто ти?-тремтячим голосом спитав.-Я Мавка.А ти Зорян,я знаю. Ти мен╕ дуже подоба╓шся.Ми з тобою ще стр╕немось.-Почекай,почекай-шепот╕в Зорян.Але вид╕ння зникло.А на те хтось с╕пав його за плече.-Зоряне,Зоряне,прокинься!Той в╕дкрив оч╕.Навпроти стояв його товариш Петро.-Там з села при╕хали,сказали,що тебе до арм╕╕ кличуть.-Арм╕я?А де Мавка?-Яка Мавка?Ти що,з глузду з╕хав?-Та н╕ ,привидилось...Ну,арм╕я,так арм╕я.


Спочатку з╕здив у район на ком╕с╕ю.Прапорщик,кол╕ побачив його,в╕дливо сказав:О.еще одного бандеру в горах словили!А здоровий какой!Что,говоришь что горы любишь?Ну значит,поедишь в горы,гы...гы...

Через тиждень сказали знову при╕хати,вже точно до арм╕╕.Батько сид╕в сумний.-А що-хоть св╕т побачиш...А бабуся все плакала.-Нашо йому той св╕т,х╕ба свого мало...Ой,болить мен╕ серце.Ти дитино моя,пиши,не забувай,а я буду молитись за тебе...

Так,по сут╕,почалось для Зоряна самост╕йне життя.Що св╕т побачив-то побачив.Правда,в б╕льшост╕ з в╕кна вагону,але для нього ╕ цього вже було достатньо,щоб зрозум╕ти,в як╕й велик╕й кра§н╕ в╕н живе.Вже знав,що служити буде в Афган╕стан╕.Вже чув,що там неспок╕йно,стр╕ляють,╕ часом гинуть люди.Але життя навчило його коритись дол╕.Як звичайно водиться,ще в учбовому полку прозвали його Бандерою.Але йому було байдуже-Бандера так Бандера.На перш╕й пор╕ д╕ди-солдати спробували повчити його арм╕йськ╕й"мудрост╕".Але коли в╕н п╕дняв над собою одного ╕з них-в╕дчепились.Такого бугая попробуй тронути!Тим паче що хлопець був спок╕йний,мовчазний,трудолюбивий,╕ мороки з ним небуло.

╤ ось в╕н,Афган╕стан.Частина його була п╕д м╕стом Кандагар. Коли командир його побачив,то зразу ╕ сказав:-Ну вот и второй номер расчета АГС.Станину будешь таскать,хотя с твоим параметрами можно сразу весь агрегат переть.╤ все п╕шло сво╓ю дорогою-наряди,ви╕зди на захист автоколон,проч╕сування м╕сцевост╕...Додому в листах в╕н цього всього не писав,по сво╕й ментальност╕ не вважав це за головне.Б╕льше про природу,чужий народ,культуру.З листа:...А р╕чки тут,дорог╕ мо╕,геть так╕,як наш╕.Стр╕мк╕,шумн╕,бурхливо-весел╕.Вода чистюща ╕ смачна.А гори?-поган╕ гори.Одне кам╕ння чорне.Н╕ травички,,н╕ деревця.╤ зв╕ра майже нема╓...Немов вони мертв╕...

Р╕к пройшов,як Зорян на чужин╕.Ще тр╕шки-╕ додому.В той день його взвод в╕дпочивав п╕сля виконання завдання.Вир╕шив сходити до магазину,купити цукерок.Проходячи повз буд╕влю,огорожену високим деревяним парканом,почув весел╕ ж╕ноч╕ голоси.Уже знав,що то лазня м╕сцнвого шпиталю.Ц╕кав╕сть взяла сво╓-тихенько п╕д╕йшов,знайшов шпаринку ╕ подивився.Ж╕нки...Оголен╕ та нап╕в оголен╕ т╕ла...В╕д побаченного хлопець неначе скамян╕в.Не зчувся,як гримнула кал╕тка-╕ з подв╕ря виглянула б╕лява ж╕нка.-А кто это тут подглядывает?Зорян зн╕тився,винувато п╕дняв оч╕ ╕ в╕дкрив рота в╕д подиву.Перед ним стояла вона-Мавка!-Мавка-прошепот╕в в╕н.Мавка...-Люд,кто там?-А, никто...А ты иди отсюда,боец.А то в следующий раз поймаем-залоскочем до смерти.Медведь ты этакий...


Людмила.


Ки╕в-дуже гарне м╕сто.В якому живуть гарн╕ молод╕ люди.А якщо ц╕ люди палко кохають одне одного,то це прекрасно.Людмила зак╕нчила медичний ╕нститут,Олег зак╕нчив в╕йськове училище.Вони побралися-на них чекало довге й щасливе життя.Через п╕вроку Олег одержав направлення до Афган╕стану.Наказ ╓ нака╓,а ти,дружина дорога,чекай на мене старанно й в╕рно.Слухаюсь!Людмила намагалась нерозплакатись.Не дочекалась...Олег загинув.Р╕к жила неначе ув╕ сн╕.Колеги по робот╕ не дали замкнутися.Потихеньку почала в╕дходити,╕ ось одного ранку,попивши кави,прийняла р╕шення-п╕шла до во╓нкомату.Хочу в Афган╕стан.М╕й чолов╕к там загинув.Я медик.Прислухались,п╕шли на зустр╕ч.А там Ташкент,л╕так-╕ кандагарський шпиталь.Х╕рург╕я з ╕╕ рваними ранами,ампутованими к╕нц╕вками,смертями ╕ врятованими життями.Сп╕вслужбовц╕ знали ╕╕ життеву ╕стор╕ю ╕ в╕дносились до не╕ з повагою.Оф╕цери захищали ╕╕ в╕д м╕сцевих дон-жуан╕в,п╕клуючись,щоб т╕ не нанесли ж╕нц╕ душевного болю.Але був один командир роти,до якого Людмила в╕дносилась з симпат╕╓ю, з б╕льш н╕ж товариською.Кап╕тану Андре╓ву Людмила також подобалась до нестями,напевне,в╕н ╕╕ кохав,але боявся,як на це в╕дреагують його товариш╕.Та д╕ло потихеньку йшло,вони все част╕ше проводили в╕льний час разом.М╕ж д╕лом розпов╕ла йому про випадок з солдатиком б╕ля лазн╕.З розпов╕д╕ той зрозум╕в,що то був Бандера,його бо╓ць.Пооб╕цяв покарати,але Людмила в╕дмовила його.Це ж ще д╕ти,не треба так.Д╕ти,як╕ мусять убивати.Хай даже ворог╕в.Це так страшно й несправедливо...

Дня через три надвеч╕р Андрееву допов╕ли,що на ближн╕й застав╕ захвор╕в бо╓ць,схоже,на жовтуху.Кап╕тан вир╕шив взяти УАЗ комбата ╕ з╕здити,забрати п╕длеглого.Застава перебувала в межах охоронно╕ зони,╕хати к╕лометр╕в ш╕сть-туди й назад.По дороз╕ зустр╕в Зоряна:-Бандера,возьми ствол и со мной,сганяем на ближнюю,Петрова заберем.Похоже,отвоевался.

Зорян сид╕в поруч с командиром ╕ дивився в в╕кно.Яка б╕дна земля,думав в╕н.П╕сок,кам╕нц╕...За що люди кров проливають,гинуть на чужин╕...Командир також мовчав.Напевне,думав,ким зам╕нити хворого...Поповнення вже давно не було,а задач╕ н╕хто не в╕дм╕няв...Раптом машина почала п╕дн╕матися,по вухах вдарила вибухова хвиля.Пот╕м перед очима встала червоно-чорна ст╕на...Згасла...

Зорян лежав на узб╕чч╕,поряд з рештками УАЗа.Сильно бол╕ло в грудях,по т╕лу текло щось тепле.Кров...А де командир?Кап╕тан лежав по другу сторону.Знепритомний.Ноги вс╕ в кров╕.Хлопець п╕дв╕вся,хоча в╕д болю потемн╕ло в очах.П╕д╕йшов до командира,п╕дняв його.Треба йти...Треба йти...╤ п╕шов,хитаючись з╕ сторони в сторону.П╕т заливав оч╕.В╕дчував,як з рани в грудях ц╕вками б╓ кров.Кап╕тан застогнав.-Бандера,брось меня,иди сам...-Ну що Ви,командире.А якщо дух смердючий з виноградника вил╕зе?Дойдемо!Я колись в горах знайшов в╕вцю безсилу.Так я ╕╕ до самого села н╕с.-Слушай,Бандера,а как тебя зовут?-Зорян,товаришу кап╕тан.Зоря-це з╕рка по вашому,звезда.-Ничего,Зорян,сейчас наши подьедут,ведь взрыв слышали...-Дойдемо,командире,мусимо дойти...

Надвеч╕р Людмила прийшла на чергування.В приймальному в╕дд╕ленн╕ в╕дчувався якийсь тривожний рух.-Люда,твоего капитана привезли,подрыв,ранение ног.И боец с ним,тот самый,который возле бани ошивался.-Ну как?-Людмила запитала у колеги,який оглядав поранених.-С капитаном получше-ноги перебиты,но ходить будет.С бойцом похуже...Очень все плохо...Крови почти нет,в груди дырка с кулак.Как он еще умудрился ротного нести!Короче,не жилец.До утра не дотянет.Все.

Д╕вчина п╕д╕йшла до л╕жка кап╕тана.Тому зробили перевязку,дали обезболюваче.В╕н був при св╕домост╕.-Ну как,доктор,жить буду?-спробував пошуткувати.-Будешь,будешь,и еще долго будешь мне портить нервы...Хороший мой...-А как боец?-Помирает...-Как же так?Ведь он меня на руках два километра нес...

Зорян метушився в гарячц╕,марив...То гори,то л╕си,то бабуся...Бол╕ майже не в╕дчував.Просто вона стала його ╕снуванням.Пот╕м все якось стихло,затерпло.В╕н побачив свою р╕дну полонину,╕ той пот╕чок в кам╕нцях,╕ те м╕сце,де зустр╕вся з Мавкою.В╕н в╕дчував,що вона десь тут.-Мавка,Мавка,де ти?-шепот╕ли потр╕скан╕ в╕д болю губи...

Люда не знаходила соб╕ м╕сця.-Как там боец?-запитала у чергово╕ медсестри-Бредит,все какую то Мавку зовет-Пойду,посмотрю.П╕д╕йшла,прис╕ла на край л╕жка.-Мавка,де ти-шепот╕в хлопець.Взяла його руку в сво§ долон╕.Заплакала тихо в╕д розпачу,в╕д безвих╕ддя,що н╕чим не може допомогти.


...Раптом Зорян побачив ╕╕.Вона зявилась н╕би незв╕дк╕лля.П╕д╕йшла до нього.В╕д ╕╕ волосся пахло ран╕шньою росою ╕ св╕жескошеною травою.Мовчки взяла його за руку.В╕н слухняно подивився ╕й в оч╕.-П╕шли-прошепот╕ла вона.Н╕!Вони неначе полет╕ли.Зоряну стало так легко ╕ добре.Вони все п╕дн╕мались в вись.Подивившись вниз,Зорян побачив сво╕ гори,р╕чки та л╕си.Гори,як╕ в╕н так любив.-Яка краса,подумав в╕н.А р╕дна земля все зменшувалась ╕ зменшувалась.Нарешт╕ вона перетворилась на маленьку зелену цяточку,блимнула раз...Другий...╤ згасла...

Сестра зайшла в палату.Людмила сид╕ла б╕ля пораненого ╕ плакала.Його руку вона тримала в сво╕й.Сестра,придивившись,все зрозум╕ла.-Люд...Люд...Он умер.-Я знаю,но немного еще посижу...


В╕вчар╕ сидять б╕ля багаття,хльобаючи юшку.Молодь терпеливо чека╓,поки зак╕нчать вечерять ╕ розкажуть щось ц╕каве.Раптом ╤васик запиту╓:-Дядько Йване,дядько Йване,а коли Зорян повернеться?В╕н мен╕ об╕цяв свистульку з буку витесати!Запала тиша.-Не повернеться Зорян,забрали його мавки.Голос задрижав на мить.-Не слухався дорослих...Тож майте науку,малеча...Десь в темряв╕ мирно паслися в╕вц╕,собаки куняли на одне око,хлопц╕ мостилися спати.Життя продовжувалось.-╤ як╕ ж вони,т╕ мавки,вредн╕ та зл╕-думав ╤васик,а за мить вже м╕цно спав молод╕м,здоровим сном.


*-в западных областях Украины довольно популярно имя Зорян.Зоря-по русски Звезда.Тоесть,если Зорян-значит,Звездный,а Зоряна-значит звездная.(жен)